Fenomenologija ovisnosti
2022-03-08 12:00 - 13:30 (Europe/Zagreb) | FFRZ, Jordanovac ul. 110, Zagreb, 10000, Croatia (Local Name: Hrvatska)
Fenomen ovisnosti kao jedan od temeljnih problema koji zaokuplja suvremenoga čovjeka u filozofijskoj tradiciji od Platona do suvremenih teoretičara emocija, kao što su primjerice Simon Blackburn, Louis Charland i Antonio Damasio, nalazi svoje pokušaje objašnjenja. Pojam ovisnosti vezan je primarno za slobodu odlučivanja. Odnos duše i tijela u tradicionalnoj filozofiji, počevši od Platonova Fedona, pitanje različitih afekata i sposobnosti duše, kako je izloženo u Platonovoj filozofiji, može i danas poslužiti kao solidna osnova za filozofijsko objašnjenje fenomena ovisnosti što velikim dijelom potvrđuje i moje medicinsko iskustvo rada s ovisnicima. Već je Platon uvjerljivo argumentirao da kod osoba u kojih dominira požudni, strastveno-emotivni dio duše (epithymetikon) ne postoji sposobnost kontroliranja svoga ponašanja niti ozbiljnijega osmišljavanja vlastite egzistencije. Takva osoba živi pod diktatom ovisnosti požuda, hedonističkih poriva, njezin voljni dio (thymoeides) pod jakim je utjecajem ovisnosti; sloboda odlučivanja koja je uvjetovana samostalnošću koja nastaje djelovanjem razumskoga dijela duše (logistikon) ne može realizirati svoju autonomnost.
U suvremenom zapadnom građanskom svijetu svakodnevno bujaju antagonizmi, te se vrlo često prelijevaju u patološku formu (infantilizam), koji nesumnjivo utječu na razvoj ljudske osobnosti uzimajući im individualnu neovisnost i slobodu. Takva stanja koja razaraju mladu i nezrelu osobu dovode je u konfuziju, prije svega sa samim sobom, a kasnije i s društvom kao cjelinom. Naša ljudskost u tzv. moderno-tehnološkom zapadnom društvu zbog raznih evolucija i revolucija u odnosu čovjeka sa stvarima oko sebe i njega samog otvorila je nove mogućnosti za stvaranje pozitivnih znanstveno-tehničkih spoznaja (raznovrsno potrošačko obilje) koje će donijeti takve pomake da čovjeku ostaje tek toliko prostora da se bavi razvojem svojih emocionalnih i duhovnih potencijala u svrhu sprečavanja destruktivnih nagona prema sebi i zajednici. U posljednjih 10-15 godina bilo je za očekivati da će se razina ulazaka u komunikaciju glede individue i cjelokupnog društva, sa sredstvima koja izazivaju ili potiču ovisničke dimenzije osobnosti svesti na kontroliranu razinu, ako već ne smanjiti ispod očekivanog. Trend rasta tehnološke kvantitete umanjit će gubitak duhovne kvalitete, mislio je Fromm drugom sredinom prošlog stoljeća, a apstinencija od kulturnih, religioznih, povijesnih dimenzija naše osobnosti će se smanjiti. Nažalost, kao i uvijek kroz povijesti ljudskih civilizacija i epoha, čovjek svoju stvaralačku snagu, pomak u odnosu na prijašnje, zna okrenuti globalno protiv sebe, u svrhu partikularnih i trenutačnih interesa kako bi sebi, svojoj grupi, narodu, ideji donio neregularnu prevagu ili razorio drukčijeg od sebe, u svrhu ostvarivanja bilo kakve moći, dominacije, stvarajući svijet po sebi i za sebe.
